PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Proč jsi tak překvapená?
To nic.
Počkáš na mě venku?
Jen to tu zabalím.
Jasně.
4. DÍL
Nečekala jsem tě. Co tady děláš?
Chtěl jsem ti to oplatit.
Máš toho ještě hodně?
Jenom si vezmu kabelku a jdu.
Přijedu autem před vchod.
Dobře.
Haló?
Kde jsi?
Odešel jsem z knihovny.
Neviděl jsi mou zprávu? Proč jsi neodepsal?
To děláš normálně?
Ty jsi...
Viděl jsem ho.
Takže co? Proč ses schoval?
Ani jsme nic neudělali.
Udělala bys, kdybych řekl?
Udělala bys to?
Či-ho.
Od začátku jsem říkal,
že s tebou nemůžu být kamarád.
Řekls, že ses posunul dál,
a tak jsme přátelé.
Tak to řekni Gi-seokovi.
Že se nemusí bát, když nás uvidí spolu.
Nebo to mám udělat já?
Kde teď jsi?
Kde?
Promluvme si naživo.
Kde jsi?
Když za mnou teď přijdeš,
nebude cesty zpět.
Není to Či-ho?
Či-ho!
Ahoj.
Jeď.
Neuvěřitelný.
To bylo nečekaný.
Zmínil jsem se, kde pracuješ, když jsme se viděli naposled?
Nevím. Nepamatuju si to.
Měl bych mu to říct, až se potkáme,
a požádat, ať ti donese nějaké dobroty.
Co když nás to sblíží?
Je to kamarád, takže by to bylo skvělé.
Nevadí ti, že trávím čas s jiným klukem?
- Jako s mužem? - Jako s kamarádem.
Je to jen kamarád.
Nevadilo by ti to?
Záleží na tom?
Nesnášíš, když ti lidi lezou do soukromí.
Jsem sobec, že?
Nebyl bych s tebou, kdybys byla.
Máš silnou osobnost,
proto jsem se do tebe zamiloval.
Litovals někdy, že jsme spolu?
Málem právě teď,
protože se hloupě ptáš.
- Gi-seoku. - Ano?
Neměli bychom se prostě vzít?
Chtěl bych pravou žádost o ruku, ne takovou odměřenou.
Říkal jsem ti, ať nestresuješ.
Stejně se nakonec vezmeme, tak proč spěchat?
Že?
ÚŘEDNICKÉ ZKOUŠKY KONZULTANTI, VÍTEJTE
Ahoj.
Jasně. Chci říct ahoj.
Zapomněl jsi, že jsme kamarádi?
Jen tak ses objevila, jasně, že mě to zaskočilo.
Učil ses dneska hodně?
Ještě jsem neskončil.
Tak co ta taška? Myslela jsem, že jdeme ven.
Síla zvyku.
Takže jdeme ven nebo ne?
Co budeme dělat?
Co nějaké jídlo?
- Zvu tě na barbeque. - Ale...
- Pojďme. - Jasně.
VITAMÍNY PREMIUM
Počkej.
Ty jsou fakt pro mě?
Prostě se válely doma.
A těžce studující je využije líp.
Nikdo doma je nepotřebuje.
Můj kámoš lékárník mi občas nějaké nosí,
ale nikdy ne tolik.
Tak ti nedojdou. Dáš si?
Jasně. Díky.
Díky za to.
Bože.
- Takže... - Ano?
- Kolikrát jsi to nedal? - Zkoušku?
No, bude to...
Dvakrát?
Takže pětkrát?
Jsi roztomilej.
Většina lidí to stejně nedá,
takže proč se za to stydět?
Není se čím chlubit.
Takže...
Nic to není.
- Proč sem pořád chodím? - Ano.
Protože tě chci vidět.
Vždycky ti chybí lidi, co máš rád.
Jak víš, jestli jsem slušnej člověk?
Prostě mě to k tobě táhne.
Můžeme se postupně poznávat.
Lehké, ne? A teď jez.
Jsi vždycky tak smělá?
Trochu za to může Čong-in.
- Pamatuješ mou sestru? - Ano.
No, všechno co dělá, musí dokončit.
Když si usmyslí, že něco chce,
nikdo v rodině ji nezastaví.
Nevypadá na to.
Začala být nudná. Proto její milostný život za moc nestojí.
S Gi-seokem jim to spolu sluší.
A co nám?
Neuvěřitelný.
- Jez. Objednám další. - Dobře.
Dej si.
- Ugriluj mi je. - Jasně.
„Co když to nepůjde sundat?
Zůstanu takhle napořád?
Naštěstí skrz to trochu vidím,
takže to není tak zlé.“
Zrovna usnul.
- Nevolala máma? - Volala.
Jsou kousek odsud na karaoke.
S těmi sousedy, co se rádi baví.
Běž, než bude tma.
Nechceš si se mnou dát drink?
- Otevři si novou lahev. - To je dobrý.
Nic se neděje.
Měl bych s tebou jít nahoru?
Neměl ses chystat na schůzku?
To jo, ale...
Pojď dál, jestli chceš.
Kde je Čae-in?
Napsala mi, že zrovna přišla domů.
Tak nevadí.
Čae-in je doma, takže...
Co?
Jsem pro tebe jen pravidelnej sex?
Muselas to takhle říct?
- Kdy jsem se tak choval? - Právě teď.
Co je s tebou zas?
To se chceš schválně hádat?
Navíc páry nepotřebujou svolení k sexu.
Stejně se musíš ptát.
Jen řekneš, že nechceš,
místo zbytečných výmluv.
Nechci. Spokojen?
Neuvěřitelný.
Dobře dojeď.
Když jsi byl dítě,
bál jsem se pokaždé,
když volali...
učitelé ze školy.
„Či-ho...
je zase ve třídě nejlepší.“
„Či-ho by se měl účastnit školní soutěže.“
„Co takhle zahraniční jazykovka?“
„Mohl by jít na vysokou s plným stipendiem.“
Tvoje máma a já nejsme moc vzdělaní...
a soustředili jsme se na to přežít.
Proč to najednou říkáš?
Nemohli jsme ti dát nic,
takže přemýšlím, jestli máš takový život kvůli tomu
A co Eun-u?
Z nějakého důvodu mi byl poslán.
Nevyměnil bych ho ani za nic.
Tati.
Daří se mi.
Vychovali jste mě s mámou dobře.
O mě a Eun-u se neboj.
Já...
ho taky dobře vychovám.
Ahoj, Čong-in.
Seo-in.
Co máš s hlasem? Jsi v pořádku?
Jsem.
Jak se ti daří?
V pohodě, ale ty tak nezníš.
Co se děje?
Seo-in.
Ano?
Neměla bych zradit...
Gi-seoka, že ne?
Nemůžu se na něj teď vykašlat,
že?
Pokud to uděláš, určitě máš dobrý důvod.
Důležitý.
Čong-in.
Ano?
Chci, abys přemýšlela nad jednou věcí.
Svým štěstím.
Chci, abys byla taky šťastná.
Je v tom další muž, že?
Čong-in.
Ne, v tom to není.
Zavolala jsem, protože jsem tě chtěla slyšet.
Ale jen říkám nesmysly...
Zase hraješ, že jsi v pohodě.
Tobě se to říká.
Já tě kopíruju, pamatuješ?
Zvládneme to.
Ta složka, cos mi dal projít,
se pořád řadí mezi vysoce rizikové půjčky.
Jak to?
Neexistuje řádná doložka příjmu
a má spoustu dalších půjček.
Už se topí v dluzích.
Vidím, že je zubař.
Nevím, jak ho znáš,
ale neměl bys to schvalovat, i když je to rodina.
Jasně.
Díky za to.
Mimochodem, přijď hrát tento týden.
Potřebujeme to Či-hovi nandat.
Myslel jsem, že s tebou vyhrajeme, ale zas jsme prohráli.
Bylo to ponižující.
Šel jsem na to zlehka, protože jsem hrál poprvé.
Jen počkej. Příště ho rozdrtím.
Neuvěřitelný.
- Su-čin. - Ano?
Tohle je pro propagaci knihy,
takže to dej níž, ať to děti vidí.
Jasně. Mám dát jeden i vedle rozvrhu,
když tam chodí na hodiny?
Jistě. Dávej pozor, ať nezakryje
- ostatní oznámení. - Dobře.
Počkej.
Ha-rin a já to uděláme v hlavní knihovně.
Ty zvládneš tu dětskou sama, že?
- Ha-rin. Pojďme na to. - Jasně.
Půjdu s Ha-rin. No tak.
Děje se něco?
No...
Vypadáš poslední dny sklesle.
Jsem v pohodě. Proč?
Nejsi v pohodě.
Už jsem ti říkala,
že nejsem dobrodružný typ.
Myslela jsem, že jen nerada riskuješ.
Jak daleko...
by měl ale člověk zajít?
Měla bys v životě riskovat,
nebo ne?
Nic to není,
ale Eun-u chtěl jít ze školky do knihovny
tak jsme našli jednu blízko.
Ale není to ta samá.
Vteřinku.
Eun-u, to je táta.
Haló?
Takhle knihovna má taky knihy.
Ne!
Co tím myslíš?
To není ona.
Do tamté tě vezmu příště.
Já tam chci dnes.
Říkal jsem, ať nezlobíš, když jsem v práci.
Nesnáším tě.
Jen ho víc rozčiluješ.
Kde je ta knihovna?
To je dobrý. Jen ho vezmi domů.
Jsme venku, tak mi řekni, kde to je.
Nedělej to.
Ale Eun-u se vzteká.
Nemůže mít vždycky, co chce.
Musíš být přísná. Musím pracovat,
tak zavolám později.
LÉKÁRNA WOORI
Dobrá práce dneska. Konec hodiny.
- Dobře. Díky. - Děkuji.
Lepšíte se každý den.
Kdybych se nevdala tak mladá,
stala bych se umělkyní.
Pořád můžeš.
V tomhle životě už ne.
Proč mi volá?
Ahoj Si-hune. Ano, co se děje?
Všechno v pořádku, jistě.
Proč voláš?
Vážně?
Samozřejmě. A co Seo-in?
Jasně. Tak dobře.
Taky jí zavolám.
Dobře. Opatruj se.
Co to do něj vjelo?
Tvůj zeť?
Ano. Chce za pár dní přijít na večeři.
Třetí patro.
Dveře se otevírají.
Výtah jede nahoru.
Dveře se zavírají.
Proč jsi nic neřekla?
Pořád o tom přemýšlím.
A o čem přemýšlíš?
Tahle šance je tu jednou za život.
Budu jediná moderátorka, takže to je velký tlak.
Není trocha tlaku v práci nutnost?
- Dveře se otevírají. - Moc o tom nepřemýšlej.
- Dobře. Dám ti vědět brzo. - Výtah jede nahoru.
Ti nahoře už se rozhodli.
Jen se rozmysli.
- Tahle šance... - Dveře se zavírají.
...bude zlomem tvé kariéry.
Dveře se zavírají.
KANCELÁŘ VÝKONNÉHO ŘEDITELE
- Je pan Kwon... - Šel k zubaři.
- K zubaři? - To říkal.
Aha.
Dobře. Šel k zubaři?
Jsem tchán Dr. Nama. Můžu s ním mluvit?
Bude to chvilka, řekněte mu ať si odběhne.
Řekněte, že přišel tchán.
Ano.
Ahoj, Si-hune, to jsem já. Asi nemáš čas.
No, volal jsem, protože to vypadá,
že výkonný ředitel s tebou má dnes schůzku.
Aha, ještě tam není?
No, dobře se o něj postarej.
Jasně, to zní dobře.
Je fajn mít zetě, co je zubař.
Ano, jdi zas pracovat.
Ještě jedna věc. Víš,
neříkej mu, že jsem volal.
Neboj.
Ano, postarej se o něj dobře. Opatruj se. Ahoj.
Říkal jsem ti, že neberu telefony, když jsem s pacienty.
Jasně.
Dneska přijde pacient jménem Kwon Jong-guk.
- Tady. - Je tady.
- Dobrý den. - Pane Kwone, jak se máte?
- Už je to dlouho. - Já vím. Pojďte dál.
Jsem tu trochu dřív.
Nevadí. Je to rychlá prohlídka, takže můžete dovnitř.
Už jste jedl?
- Půjdu po tomhle. - Aha.
Nedávno jsem se potkal s Gi-seokem na drink.
- Vážně? - Ano.
Co ho přeložili, říká mi, že má moc práce.
Asi chtěl mou radu ohledně toho problému s manželstvím.
Jakého problému?
Neříkám, že mají problémy.
Ale ptal se, jak budovat šťastné manželství.
Jsme v podstatě rodina, víte.
Vtipkujete?
Jak myslíte, že jste rodina?
Brzo budeme. Tak jsem to myslel.
Posaďte se, prosím.
Dám tu židli níž.
Můžete mu zakrýt obličej.
Něco se děje s Či-hoem.
- Necítí se dobře? - Dělá to zas?
Vidím vás v odraze.
A jsem v pohodě.
Dělej něco produktivního a nepostávej tu tak.
Bože. Je-seul, co se s ní děje?
Jen se o tebe bojíme.
Nechodíš na obědy a jen koukáš z okna.
Nemám moc chuť k jídlu a hodně přemýšlím.
- Je v tom ženská, co? - Vážně?
Samozřejmě, že ne.
- Proč ne? - Proč ne?
Hele, to že jsme to řekly naráz,
znamená, že se pleteš.
Neexistuje správná odpověď. Lidi žijí různě.
Vzdát to bez toho, aby to zkusil, je taky zvyk.
Říkala jsem ti, že žít je důležitý.
Říkám ti to jako někdo, kdo si to prožil.
Škodíš si, když děláš něco, čeho lituješ.
Nezůstávej dlouho.
- Máte zavřeno? - Ne, ještě ne.
- Děkuji. - Není zač.
Řízla jsem se papírem. Potřebuju náplast.
A co mastičku...
Taky máme hydrokoloidní náplasti, které jen dáte na kůži.
Donesu ji.
Máme různé velikosti. Vyberte si.
Dobře, děkuji.
Slyšela jsem, že se s Čong-in znáte.
Já s ní pracuju.
- Aha. - Ale ne.
Tady máte.
Daří se
Čong-in?
Takže?
Ahoj, co chceš slyšet?
Opravdu se něco děje?
Ahoj Jong-ču.
Radši buď upřímná.
I když jsi o něm mluvila naposled, bylo to divné.
Přestaň říkat nesmysly.
Říkal i něco jiného?
Něco jiného? Jako co?
No, ptal se, jestli se ti daří. Řekla jsem, že jo.
Ptala jsem se, proč se ptá...
Sakra! Vydrž. Vteřinku.
Co se stalo?
Haló?
Jong-ču.
Haló?
Mami, já vím... Když mi posíláš jídlo...
Ano. To jiné kimči
- a další věci... - Ahoj, co se děje?
Ano, pošli mi nějaké kimči.
Na chvíli jsem zapomněla, že je můj soused.
Myslela jsem, že mě sledoval do obchodu, aby se na tebe zeptal.
Haló?
Dopověz to z předtím.
Co řekl, když ses zeptala, proč se na mě ptá?
Řekl, že ho jen zajímalo, jestli jsi v pořádku.
Proč nic neříkáš?
Čong-in.
Co mám říct?
Mimochodem, co koupil?
Co jsem koupila? Já...
Ne, on.
Nějaké jídlo, asi na večeři.
Hele, co je to za otázky?
Hele, Jong-ču, popovídáme později. Mám něco na práci.
Najednou?
Tak jo, dobře.
Nebyl jsi teď někdy se švagrem Čong-in?
Řekl mi to dneska na klinice.
Ano, potkal jsem se s ním.
Měl by ses od něj držet dál.
Sblížit se s ním ti neprospěje.
Zvládnu to.
To říkáš pořád.
Co vlastně chceš?
Vydělat si v práci tolik, abys mohl utrácet
a sportovat s kamarády? To je vše?
Díky.
- Už můžeš jít. - Ano, pane.
Děkuji.
Nic jsem neřekl a nechal tě doteď chodit s Čong-in,
ale ne proto, že bych ji měl rád.
Co ses s ní dal dohromady, přestal jsi
mluvit o návratu k muzice, tak jsem to nechal být.
Ale vypadá to, že ses srovnal,
takže myslím, že bys to s ní měl skončit.
Nikdy jsi ji ani nepotkal.
Nepotřebuju ji potkat, abych věděl.
Říkal jsem, že manželství je obchod.
Zkus se na to podívat v souvislostech.
Ať řekneš cokoli, teď se s ní nerozejdu.
Neber to s ní moc vážně.
Možná si ji vezmu.
Ty blázne.
K smrti ji miluješ?
Potřebuješ hřiště na basket?
Ano.
Řeknu správci a můžeš jim zavolat.
- Číslo jedna! - Hej, tady!
- Hej! - Hlídej ho.
- Ne! - Hej.
- Pohyb! - Do toho, hoši! Vyhrajeme!
To dáte!
Ještě jednou!
- To dáš! - Běž!
Jdi do toho!
Hej!
Pojďme.
Neměly jsme jít do pořádných potravin?
Takhle můžeme vařit.
Vařím líp než ty.
Je mi jedno, kdo vaří.
Měla bych říct mámě, ať nám donese přílohy.
Asi se na mě ještě zlobí.
Máma ví, že jsi tady?
Nedávno to zjistila.
Řekla jsem to Seo-in, ne tobě.
Nedivím se, že máma nevolá.
Jsi taková potížistka.
- „Jsi taková potížistka.“ - Hej.
Omlouvám se.
Seo-in.
Seo-in?
Řeklas, že si dáš jen pár minut, a už spíš přes hodinu.
To býváš tak unavená?
Nespím moc dobře.
Je tu Si-hun?
Ano, zvonil z parkoviště.
Proto jsem tě přišla vzbudit.
Mimochodem, kam šel, když měl volno?
No, řekl, že musí něco zařídit.
Proč se ptáš?
Jen tak.
Měli byste být spolu.
Nemůžete jít domů spolu, když jste přijeli zvlášť.
- Hned přijdu. - Dobře.
Nemuselas nic kupovat. Proč jsi toho koupila tolik?
To nic. Jen trochu červeného ženšenu a medu.
Ber je pravidelně. Prospěje ti to.
Nemuselas to všechno vařit. Díky, mami.
Za málo. Dejte si.
Dobře, díky.
Jak se daří klinice?
Že prý většině teď dobře.
Vlastně přemýšlím o rozšíření kliniky.
Když potřebuješ víc místa, udělej to. O kolik?
Nic specifického. Měl bych začít plánovat.
Nejvíc záleží na lokalitě. Vyber si něco, kde bydlí boháči.
Problém je, že tahle místa jsou drahá.
To by nemělo mít vliv na rozhodnutí.
Čím víc investuješ, tím víc se ti vrátí.
Příklad máš přímo tady.
Potkala Si-huna, až když se stala moderátorkou.
A já potkal ji jen proto, že jsem se stal zubařem.
Jinak bych tuhle úspěšnou ženu nepoznal.
Nedávno jsem se viděl s Gi-seokem.
- Opravdu? - Ano.
Vypadá, že ho Čong-in stresuje.
Vážně? Co říkal?
Proč ho uvádíš do rozpaků?
Myslím, že si ji chce co nejdřív vzít.
Chtěl po mně radu.
A já si myslím,
že bychom mu měli pomoct.
Měli bychom mu říct, aby převzal kontrolu.
Čong-in nemyslí vážně, co říká.
Měl by převzít velení.
Copak je Čong-in poslušný pes?
Nechci moc.
Můžeš prosím dodržovat základní etiketu?
Zapamatuj si to.
Jestli uděláš Čong-in to, co mně,
ztratíš ji úplně.
Neměla bys jí zavolat?
Myslíš, že mi to teď máma vezme?
Zlobí se na mě, ne na tebe.
Musí být naštvaná, že jsem jí oblbla.
Co jí má koupit? Jak si ji usmířím?
Ať koupíš cokoli, ocení to jen táta.
Uklidilas to, co tu bylo?
Ty vitamíny? Někomu jsem je dala.
Komu? Všechny?
Nebralas je.
Nebo brala?
Čae-in, mám ti dát lekci?
Cítíš se v pořádku?
- Ach, děkuji. - Díky.
Díky.
- Díky. - Díky.
Na, tahle je tvoje.
- Pošli to dál. - Pijme do němoty.
- Děkuju. - Tohle je tvoje.
- Je dneska otevřená lékárna? - Měli bychom si ťuknout?
Dobře.
Nenech mě čekat.
- Dobrá práce dneska. - Skvěle, lidi.
Ano, máme otevřeno.
Ale měl bys se najíst.
- Co se děje? - Vypadá to jako pohotovost.
Najím se až doma.
Dobře dojeď.
Hoši, napijme se.
- Ahoj. - Ahoj.
Proč jsi neřekla, že se rozvádíme?
Jasně. Vím, že se bojíš.
Bude to pro tvůj dokonalý život skandál.
Můžeš se mi snažit zničit život.
Ale moje sestry nech být.
Hej, co jsem Čong-in a Čae-in udělal?
Poslední rok a půj sem s nimi ani nevolal.
Nedělej, že nevíš, co říkám.
Čong-in se může rozhodnout, jestli se vdá.
Nepleť se jí do toho a neříkej, co má dělat.
Ježíš.
Chováš se takhle, protože jsem na tebe milý.
- Pojď sem. - Nech mě.
- Tak pojď sem. - Co chceš?
Pojď sem! Ježíši.
Bože.
LÉKÁRNA WOORI
Alarm deaktivován.
Sakra. Do háje.
Máš volno, že? Co děláš?
LÉKÁRNA WOORI
Ty jsi tady.
Asi jsi kvůli mně nemohl skončit.
Zrovna odešel zákazník.
Mimochodem, kde máš plášť?
Byl jsem na odchodu.
Ty vitamíny... Chci si koupit další.
Proč? Nevyhovovaly ti?
Tím to není. Nevím, kde jsou, takže je musím koupit znova.
Které přesně?
Co v těch taškách bylo?
Brala jsi nějaké?
Nerada beru prášky.
Je mi blbé říkat to lékárníkovi.
Nerad čtu knížky.
Musí ti chybět kultura.
Musíš být podvyživená.
Ale chvástat se umíš.
Lépe hraju blbce, po tom, co někomu vynadám.
Tomu říkáš nadávání?
Ne jen výprask je trest.
- Mluv. - Stane se to.
- Takže se to stane. - Konečně.
Hoši, Gi-seok do toho konečně praští.
- Konečně! - Gratulace!
Gi-seoku! Dokázal jsi to!
- Neodcházej. - Teď ne. Teprve plánujeme.
- Ještě to není jisté. - Každopádně se oženíš.
Jo, ožením. Jednou.
Ty si žiješ.
Nesmíš být jedinej, kdo si tak žije.
- Pomoz nám trochu. Že, hoši? - Jo, jasně.
- Rozhodně. - Ano, prosím. Pomoz nám.
Pomoz nám.
- Pomoz nám, Gi-seoku! - Hej, počkej.
Gi-seoku, pojďme to udělat dnes.
O čem to mluvíš?
Řekni své holce, ať se přidá,
ale že musí dovést singl kámošku.
- Dobrej nápad, co? - Skvělej.
- Dobrej nápad. - Super.
Kde jste se tyhle triky naučili?
Gi-seoku, vytáhni telefon.
Už je pozdě. Nemůžu jí teď volat.
- No tak. - Není to...
Odpočívá doma. Proč ji teď otravovat?
No tak. Pomoz nám.
- Není ti nás líto? - Jen pijte a běžte domů.
Málokdy tu staví. Je to tak hlučné, že?
Brzo půjdu, takže nevadí.
Pojď dál.
Vezmi ten hovor tady.
Ahoj, spala jsi?
Ne. Co se děje?
No, jsem venku s klukama
a chtěli, abych tě zavolal.
Čong-in, pojď se k nám přidat!
- Ne. - Čekáme na tebe.
Zníš opile. Jdi domů.
Jo, měl bych jít domů.
Čong-in, nechceš přijít ani na chvíli?
- I když jsi takový? - Dobře.
Tak zůstaň doma. Brzo přijdu.
Ne, nechoď.
Hej, chci tě vidět. Musíme se usmířit.
Počkej na mě.
Řekla jsem, nechoď.
Je to pro tebe obtíž.
DOVEZU TĚ DOMŮ, ŘEKNI MU, AŤ PŘIJDE
Ne, poslouchám.
Ptal ses mě.
A co chceš, abych udělal?
Nikdy jsem se neptala.
Vezmu si taxi domů.
Na to se neptám.
Víš, o čem mluvím.
Chceš, abych tě zastavil?
Řekni mi. Co ode mě chceš?
Co chceš, abych udělala?
Mám ti říct, že je jedno, že někoho mám?
Chceš, abych jen já byla ta špatná?
Tak proč jsi vůbec do té knihovny chodil?
Chtěl jsem tě vidět.
Já...
Chci říct...
Zaprvé, mrzí mě to.
Máš pravdu.
Přišel jsem tam jen tak bez plánu
a hodil to na tebe. Chtěl jsem, aby ses rozhodla.
Takže když se mě někdo zeptá,
budu moct říct, že: „Já nic.
Ani jsem neměl zájem,
ale I Čong-in mě svedla.“
Hledal jsem takové trapné výmluvy.
V tomhle smyslu nejsem lepší.
Nutil jsem tě být mou kámoškou,
volal ti, když jsem nemusel.
A tak jako dneska, jsem si našel výmluvu, abych tě viděl.
V tuhle hodinu.
Asi to bylo nakonec trapnější.
Taky se omlouvám.
Nic pro tebe nemůžu udělat.
To není pravda.
Jsem tak ráda,
že jsem tě poznala.
Jsi dobrý člověk.
Ne, nejsem.
Mám teď špatné touhy.
Nic od tebe nebudu čekat,
ale nech mě tě vídat.
Slibuju, nikdo mě neuvidí.
Ne, to není správné.
Vím, jak se cítíš, ale...
Mluvím o tobě.
Neuvidíš mě ty.
Když si dovolíme jít za svým srdcem,
bude mnohem těžší přestat.
A bude to mnohem těžší pro tebe.
Pomoz mi. Potřebuju tvou pomoc, Čong-in.
Opravdu se nechceš vdávat? Nevezmeme se.
Už to nezmíním. Šťastná?
Myslíš, že jsem idiot,
protože jsem o tom nemluvil?
Myslíš, že bych nevěděla, co si o mě tví rodiče myslí?
Rozejdu se s Gi-seokem.
To se ti ten lékárník tolik líbí? Tak, že ukončíš vztah?
Začala hnusná válka.
Tvůj přítel tě nenechá odejít.
Chci s tebou mluvit. Schůzka?
- O čem jsi chtěla mluvit. - Chci se rozejít.
Stalo se něco?
Jsem z toho špatná jen já? Ty jsi v pohodě?
- Asi jsi úplně v pohodě. - Neměl jsem sem chodit.
Co čekáš, že udělám, když si tak přijdeš...